Katedra archeologie 
Západočeská univerzita v plzni

Formalizovaný popis stratigrafických jednotek

Pavel Vařeka

Formuláře pro stratigrafické jednotky

1. Společná pole

1.1. Výzkum
Představuje časově a prostorově vymezenou terénní archeologickou akci. Každá akce je označena nezaměnitelným číslem a názvem výzkumu. Číslo výzkumu, např. 03/1, označuje rok výzkumu (první dvojčíslí) a pořadové číslo výzkumu v rámci kalendářního roku (číslo za lomítkem). Název terénního výzkumu musí obsahovat jméno katastru obce, případně ulice s číslem popisným v intravilánech. Název může doplnit nezaměnitelný název objektu, polohy či název tratě (např. Litoměřice – Dómský vrch). Liniové stavby je možno označit vedle uvedení katastrálního území souhrnným označením, které např. postihuje typ stavby.

1.2. Plocha
	Plochu jako část výzkumu vymezujeme v případě rozsáhlých odkryvů, abychom usnadnili vedení dokumentace a praktickou organizaci výzkumu. Plochy se označují velkými písmeny. 

1.3. Sonda
	Sonda je základní a nepominutelná součást terénního odkryvu. Sonda je jednoznačně prostorově vymezena (je vyměřena před zahájením odkryvu a vynesena do celkového plánu lokality). Sonda zpravidla čtvercového či obdélného půdorysu může představovat samostatnou jednotku (jedna sonda na lokalitě), může tvořit součást systému sond na lokalitě (sondy tvořící čtverce sítě apod.) nebo může být vymezena členěním interiéru stavby (např. sonda zaujímá celou místnost domu). Sondu označujeme dvojčíslím (dvojčíslí vymezuje maximální počet sond - 99, při vyšším počtu je nezbytné plošný odkryv rozčlenit do ploch – viz. výše). 

1.4. Sektor
Sondu můžeme v případě potřeby členit do sektorů, které slouží např. k detailnějšímu odkryvu složitých situací (na rozhraní sektorů získáváme další řezy) nebo k přesnějšímu zachycení prostorové distribuce artefaktů a ekofaktů.. Zpravidla se jedná o systém sektorů, např. dílčí síť 1 x 1 m v rámci větší sondy. Sektory označujeme numericky.

1.5. Stratigrafická jednotka
	Označíme popisovanou stratigrafickou jednotku číslem. Stratigrafické jednotky zpravidla označujeme jednou nezaměnitelnou číselnou řadou v rámci sondy. Používáme pětičíslí (např. 01001), které obsahuje číslo sondy (první dvojčíslí – 01) a pořadové číslo stratigrafické jednotky v rámci sondy (001).

1.6.	Stratigrafická matice
Do prostředního samostatného pole označeného Tato vrstva vyplníme číslo popisované stratigrafické jednotky. Do polí nad ní označených Stratigraficky nad uvedeme stratigrafické jednotky situované stratigraficky nad popisovanou jednotkou, které se této dotýkají. Obdobně do polí umístěných níže označených Stratigraficky pod uvedeme čísla jednotek stratigraficky pod popisovanou stratigrafickou jednotkou. Do dalších polí Totožná s  a Současná s uvádíme čísla stratigrafických jednotek, která ztotožňujeme s popisovanou jednotkou nebo která jsou s ní současná.

1.6.	Interpretace
V tomto poli můžeme na základě terénních pozorování stratigrafickou jednotku interpretovat (např. výkop interpretujeme jako kůlovou jamku, sloupovou jámu).

1.7.	Diskuse
Uvedeme další doplňující sdělení k interpretaci, zejména nejasnosti a sporné body.

1.8.	Vykopal, datum 
Uvedeme jméno pracovníka, který realizoval odkryv stratigrafické jednotky. Do závorky můžeme určit zkušenost pracovníka: a) zkušený, b) středně zkušený, c) nezkušený (první účast na terénním výzkumu). Zapíšeme datum odkryvu. 

1.9.  Zapsal, datum
Jméno pracovníka, který provedl deskripci stratigrafické jednotky a datum zápisu.

1.10.   Plán, řez
Veškerá kresebná terénní dokumentace (plány, řezy) je průběžně číslována. Identifikační čísla v těchto polích označují plány a řezy, na kterých je popisovaná stratigrafická jednotka dokumentována. 

1.11. Foto
	Uvádíme evidenční čísla snímků fotografické (případně filmové) dokumentace (zpravidla doplňujeme při zpracování v postexkavační etapě). Při dokumentaci na různý materiál požíváme zkratek: ČB (černobílý film), DIA (diapozitiv), INV (barevná inverze), DIG (digitální snímek), FILM (filmový záznam).

1.12.	Svazek, skupina
Uvedeme číslo stratigrafického svazku při interpretaci terénní situace (při zpracování terénních situací; zpravidla v postexkavační etapě výzkumu). Číslování je průběžné v rámci stratigrafických skupin.
Uvedeme číslo stratigrafické skupiny při interpretaci terénní situace (při zpracování terénních situací; zpravidla v postexkavační etapě výzkumu). 

2. Vrstva

Vrstva je makroskopicky vymezitelná uloženina přírodního nebo antropogenního původu. V rámci geologického podloží se setkáváme se skalními horninami nebo se zeminami. Nadloží s archeologickými situacemi, které je předmětem terénního výzkumu odkryvem, tvoří zeminy. Mezi vrstvy neřadíme „konstrukce“, které představují samostatnou stratigrafickou jednotku (srov. 5). Nachází-li se vrstva ve výkopu či v prostoru vymezeném vertikálními stavebními konstrukcemi (např. sklep, jímka, stdudna), užíváme pracovního termínu výplň (uvedeme v poli ...; jednotné označení ve formuláři je však výlučně vrstva).

2.1. Barva
	U této makroskopicky postižitelné vlastnosti popisujeme tón, odstín a barvu (využíváme heslář, viz níže).

Tón		Odstín		Barva	
1. světlá		1. černo 		1. černá 	
2. střední		2. šedo-		2. šedá 	
3. tmavá		3. hnědo-		3. hnědá	
		4. zeleno-		4. zelená	
		5. modro-		5. modrá 	
		6. fialovo-		6. fialová	
	  	7. okrově-		7. okrová	
		8. žluto-		8. žlutá	
		9.  oranžovo-		9. oranžová	
		10.  červeno-		10. červená	
		11. bílo-		11. bílá	
		12. růžovo-		12. růžová	

Barvu popisujeme vždy na čerstvě oškrábnuté, vlhké, ale ne mokré vrstvě. Pokud se podmínky odlišují od výše popsaných, je třeba je uvést v poli Jiná pozorování/další popis !

2.2. Konzistence/ulehlost
	Zeminy dělíme na soudržné a nesoudržné (ČSN 72 1001). 
a) Soudržné zeminy zahrnují hlínu a jíl. U soudržných zemin určujeme konzistenci:
-	tvrdá (křehká, nelze prsty tvarovat, při dělení je jí třeba rozbíjet; zpravidla vyschlá)
-	pevná (velmi těžko se tvaruje prsty, drobí se)
-	tuhá  (lze tvarovat hnětením, plastická, nedrobí se)
-	měkká (lehce tvárná plastická hmota)
-	kašovitá (velmi lehce tvárná, stiskem dlaně se vytlačí mezi prsty)
b) Nesoudržné zeminy zahrnují písek a štěrk. U nesoudržných zemin určujeme ulehlost:
-	ulehlá (kladou značný odpor při rozpojování)
-	středně ulehlá (lehce rozpojitelné, nelze přímo nabrat lopatou)
-	kyprá (lze přímo nabrat lopatou)

2.3. Převládající složka
Za převládající považujeme složku, která podle makroskopického pozorování tvoří nadpoloviční část vrstvy (přesnější určení percentuálního zastoupení složek je možno dosáhnout pouze laboratorním rozborem).
	Zeminy dělíme na soudržné (s převahou jemných zrn) a nesoudržné (s převahou hrubých zrn). Soudržné zeminy mají jemnozrnný charakter a dále se dělí na hlíny, jíly a jejich kombinace (zrna menší než 0,02 mm u jílů a menší než 0,06 mm u hlín; v obou případech jsou zrna nerozeznatelná ani pod lupou). 
Nesoudržné hrubozrnné zeminy zahrnují písky a štěrky (zrna velikosti 0,06 – 60 mm). Velmi hrubé nesoudržné zeminy členíme na kamenité (převažují složky o velikosti 60 – 200 mm) a balvanité (převažují složky o velikosti větší než 200 mm). 

Členění jílů, hlín, písků a štěrků

Jíly

plastické	stejnorodé – částice nepozorovatelné (ani běžnou lupou !), mastné, povrch matný – matně lesklý, hladký, dokonalá tvarovatelnost (možno zformovat válečky, při ohnutí nepraskají), nerozpadavé, pocit na jazyku  dokonale jemný	
písčité	při uhlazení povrchu patrné rýhy po viditelných zrnkách písku, horší tvarovatelnost (pouze kuličky)	
štěrkovité	jílovitá hmota obsahuje valouny nebo úlomky hornin	

Hlíny

plastické	nejsou zcela stejnorodé, částice pozorovatelné lupou, za vlhka nerovný povrch (hrbolatý), za sucha drobivé, mírně zhoršená tvarovatelnost (možno zformovat kuličky, válečky do průměru 3 mm – při ohnutí praskají), na jazyku znatelná zrnka písku;  jemných zrn > 65 %	
písčité 	drsný povrch, makroskopicky patrná písčitá zrna, horší tvarovatelnost (pouze kuličky), jemných zrn < 65 %	
štěrkovité	hlinitá hmota obsahuje valouny nebo úlomky hornin, jemných zrn < 65 %	

Písky

jílovité	výrazně drsné, vytváří málo soudržné hrudky, nízká tvarovatelnost (je možno vytvořit váleček), jemných zrn > 65 %	
hlinité	výrazně drsné, málo soudržné hrudky, velmi nízká tvarovatelnost, jemných zrn < 65 %	
bez příměsí	drsné, makroskopicky rozeznatelná zrna do 2 mm, nesoudržné, netvarovatelné, jemných zrn < 65 %	

Štěrky

jílovité	zrna obalena jílovitou frakcí	
hlinité	zrna obalena hlinitou frakcí	
bez příměsi	makroskopicky rozeznatelná zrna 2 – 6 mm	

Specifický charakter mají vrstvy tvořené výlučně artefakty nebo ekofakty, případně jejich kombinací. Jedná se např. o vrstvy keramiky (odpad z hrnčířské dílny), strusek (odpad z železářské či kovářské dílny), stavebních sutí, mazanicové destrukce (zánikové horizonty staveb), tzv. „hnojové“ vrstvy s vysokým podílem organogenních složek (odpad tvořený např. koženými, dřevěnými artefakty, hnojem atd.), vrstvy zvířecích kostí (odpad při různých výrobních aktivitách). Skladbu a velikost složek takových vrstev je třeba detailně popsat s důrazem na převažující komponentu. 

2.4. Příměsi
Příměsi tvoří méně než 50 % podíl ve vrstvě. Jedná se zeminy uvedené výše (srov. 2.3.) a o  artefakty nebo ekofakty (zlomky cihel, prejzů, mazanice, uhlíky atd.). Pro stupeň zastoupení používáme:
-	nahodile (cca 5 %)
-	mírně (cca 10 %)
-	četně (cca 20 % a více)
	Dále popisujeme velikost příměsí, jejich částic a případně jejich situování v rámci vrstvy (např. velikost shluku soudržných zemin nebo velikost částic antropogenních uloženin; např. jílovitá čočka o síle 0,1 m a délce 0,6 m při bázi vrstvy nebo shluk malých zlomků cihel o průměru 40 cm ve svrchní části vrstvy). 
	Pro popis velikosti příměsí používáme tyto kategorie:
-	velmi malé (pod 0,02 m)
-	malé (0,02 – 0,06 m)
-	střední (0,06 – 0,12 m)
-	velké  (větší než 0,12 m)
Pro popis velikostních kategorií ostrohranných úlomků hornin používáme:
kamínky (velmi malé – malé), kameny (střední), bloky (velké). Pro popis oblých částic: oblázky (velmi malé – malé), valouny (střední), balvany (velké).

2.5.   Mocnost
Zaznamenáme mocnost vrstvy v metrech (0,25 m); při kolísající mocnosti uvedeme interval (0,03 - 0,1 m). 

2.6.   Sklon
Podle vizuálního posouzení uvedeme sklon popisované vrstvy. Určíme uhel, který svírá povrch vrstvy s horizontální rovinou protínající povrch vrstvy s nejvyšší niveletou:
                                              0°	       -  rovný
		                         0°-15°    -  mírný
				   15°- 45°  -  prudký
			              nad 45°  -  strmý
Přechází-li např. prudký sklon ve strmý, uvedeme obě možnosti oddělené pomlčkou (prudký - strmý). Jedná se o orientační zařazení, podrobné údaje jsou patrné z terénní dokumentace (řezy) a nivelet povrchu vrstvy.

2.7. Orientace 
Určíme směr vůči světovým stranám, kterým svažující se vrstva klesá (používáme zkratek světových stran, např. S, SV, SVV). Klesá – li povrch vrstvy ve více rovinách, uvedeme více orientací (S - SV). Je-li povrch vrstvy rovný (sklon 0°), zůstane pole prázdné.

2.8. Spodní hranice
Popíšeme, s jakou jistotou dokážeme odlišit rozhraní popisované vrstvy a vrstvy (vrstev), na které nasedá. Zvolíme termín odpovídající intervalu, v němž spolehlivě rozeznáme hranici vrstvy. 
	
Ostrá       –  rozhraní pod 0,5 cm
	Jasná      –  rozhraní 0,5 – 3 cm
	Rozpitá   –  rozhraní 3 – 6 cm
	Pozvolná  –  rozhraní nad 6 cm
Mění-li se charakter hranice, např. od ostré přes jasnou až po rozpitou,  uvedeme všechny tři možnosti (ostrá – jasná – rozpitá) a upřesňující údaje pak v poli Jiná pozorování/Další popis (stejně tak pokud se hranice mění vůči různým stratigrafickým jednotkám). 

Pozn.: Příklad zápisu v polích 2. 5. – 2.8:
mocnost 0,03 - 0,05 m, sklon mírný – prudký, S – SV, jasná
nebo: 0,03-0,05 m, mírný – prudký, S – SV, jasná
nebo: 0,03-0,05 m, mírný - prudký, S - SV, jasná

2.9. Jiná pozorování/další popis
Pole slouží k rozšíření a doplnění popisu obsaženého v polích 2.10 – 2.14. 

Pozn.: Příklad zápisu:
Malé fragmenty uhlíků (výše popsané jako četné) se výrazněji  kumulují na bázi vrstvy, kde lokálně tvoří 20 - 30%  

2.10. Způsob odebírání
Uvedeme způsob odkryvu vrstvy. 

Bagr – odebírání např. recentních vrstev nebo ornice mechanizací  
Krumpáč – hrubý odkryv např. recentních, subrecentních vrstev nebo obtížně odebíratelných tvrdých, pevných/ulehlých vrstev   
Škrabka – běžný způsob odkryvu 
Špachtle - nůž – odkryv nástrojem menším než škrabka. 
Prosívání – přes síto či soustavu sít (uvádíme velikost ok síta)
Proplavení - přes síto či soustavu sít (uvádíme velikost ok síta)

2.11. Podmínky
Počasí a další vnější podmínky, za jakých byla vrstva odebírána a popisována. 

                     Sucho, průměrně vlhko , mokro, mráz
	Jasno, zataženo, umělé osvětlení
	Prašno
	Jiné faktory  zhoršující kvalitu pozorování (uvést)

2.12.	Vrstva/výplň
uvedeme, zda má popisovaná stratigrafická jednotka charakter vrstvy nebo
výplně, např. výkopu (zaškrtneme příslušné pole Vrstva nebo Výplň).

2.13.	Minimální nadmořská výška povrchu, maximální nadmořský výška povrchu
Nivelačním strojem změříme minimální a maximální absolutní nadmořskou výšku povrchu vrstvy. Bod, kde byla výška změřena, spolu s údajem samotným, nezapomeň zanést do příslušného plánu terénní dokumentace. Pokud není provedena plošná dokumentace vrstvy (plán úrovně), je nezbytné vyznačit do náčrtu na zadní straně formuláře orientačně místo, kde byla v rámci plochy, sondy či sektoru maximální a minimální nadmořská výška povrchu vrstvy určena (společně se změřenou hodnotou). 

Pozn.: Je-li zjištěná výška v obou případech shodná, vyplň tento údaj do obou polí.

2.14. Nálezy
Uvedeme, zda byly či nebyly získány archeologické nálezy (pro přesnou
evidenci nálezů využíváme formulář „Nálezy“ při laboratorním zpracování). 

2.15. Vzorky
Uvedeme, zda byly nebo nebyly odebrány vzorky pro speciální analýzy (např.
na flotační separaci makrozbytků, fosfátovou analýzu, diatomární analýzu, vzorky malty atd.; pro detailní evidenci vzorků využijeme formulář „Vzorky“).